----------------------------------- Thunder 26.9.2006, 10:50 Despre UMOR - Partea 1-a ----------------------------------- CAP.1 TENTATIVE DE DEFINIRE Desi apar tot mai multe productii umoristice, globul pamāntesc nu se cutremura de rās; aceasta nu īnseamna īnsa ca istoria sa nu a cunoscut destule perioade comice. Se spune uneori ca munca l-a creat pe om. Rāsul l-a īmpodobit īnsa. Celebrul scriitor englez GEORGE MEREDITH sustinea: "rāsul este o arma īmpotriva prostiei, a marginirii, a notiunilor false si a prejudecatilor", īn timp ce marele dramaturg G. BERNARD SHAW era de parere ca "umorul nu poate fi definit, ci reprezinta o substanta primara care ne face sa rādem"; esteticianul L. CAZAMIAN l-a definit simplu: "o conciliere a ireconciliabilelor" Pentru obtinerea rāsului nu exista formule-sablon. In chimie H2O īnseamna apa. Formula e precisa, rezultatul de asemenea. Deci, nici o legatura cu umorul. Acesta s-ar asemana mai curānd cu gastronomia. Māncarea preparata conform aceleiasi retete culinare poate fi grozava daca iese din māinile unei gospodine, sau fara nici un gust daca iese din māinile alteia. Astfel, arta culinara se apropie de umor, dar ramāne totusi foarte departe, caci īn ce īl priveste pe acesta din urma nu se cunosc exact ingredientele! Exista mijloace sigure pentru a face un om sa plānga. Ii strivesti un deget, de pilda. Dar pentru a-l face sa zāmbeasca sincer si spontan nu exista retete. In alta ordine de idei, umorul nu apartine atāt producatorului , cāt mai ales consumatorului. Doi oameni privesc acelasi desen, unul zāmbeste, celalalt nu. Este evident ca, precum frumusetea, si umorul veritabil se afla tot īn ochii privitorului (legea rezonantei actioneaza implacabil!). Datorita valentelor sale de catharsis si efectelor euforizante, umorul poate si trebuie sa fie o importanta arma, menita sa dezarmeze si sa apere. El se opune raului, durerii si vrajmasiei fata de tot ceea ce este omenesc. Umorul este o calitate intima a individului, o stare de spirit atāt de fluida, de inefabila, īncāt se dovedeste aproape imposibil de prins īn corsetul unei definitii. Pentru a ne pastra sanatatea spirituala generala, este foarte important sa ne īntretinem zilnic buna dispozitie si umorul. Pentru aceasta ar trebui sa raspundem cāt mai corect si cāt mai des la urmatoarele īntrebari: - stim sa rādem? - cum se nasc umorul si bucuria īn sufletul nostru? - cum deosebim umorul rafinat si elevat de cel grosier (si implicit cum facem diferenta īntre o gluma buna si o gluma proasta)? - stim sa cultivam īn fiinta noastra optimismul, curajul, veselia exuberanta si umorul? - ce trebuie sa faca o fiinta umana pentru a nu-si pierde niciodata umorul si īncrederea īn sine? - suntem constienti de extraordinara forta sociala a rāsului? Realizam eficienta deosebit de mare cu care īi putem ajuta pe ceilalti cultivānd umorul si usurāndu-le astfel depasirea cu succes - prin transcendere si sublimare - a foarte multor situatii dificile, suferinte si stari negative, cum ar fi:  tristetea, pesimismul, neāncrederea īn sine, frica, diferitele atasamente, tensiuni launtrice, frustrari, etc. etc.? - putem īntelege umorul drept un instrument de comunicare si apropiere īntre oameni? Caci deseori chiar un mesaj profund īncarcat spiritual poate patrunde mai usor si mai adānc īn constiintele noastre daca este prezentat īntr-o forma vesela, comica si directa. De pilda, Orientul a cunoscut si a aplicat din timpuri stravechi acest principiu, de la īnteleptii taoisti chinezi si pāna la faimosul NASTRATIN HOGEA. Marele nostru scriitor satiric I.L.CARAGIALE afirma si el, nu o data, acelasi lucru: "Profunzimea conceptiei nu īmpiedica usurinta si vioiciunea expresiei, eruditia serioasa nu uraste niciodata exuberanta usuratica ... formele nebunatice si strengaresti pot fi vesminte foarte convenabile pentru gānduri severe". Dealtfel, poetul latin HORATIU rostea cu mult īnainte aceste cuvinte geniale: "Nimic nu ma īmpiedica sa spun adevarul rāzānd!".  Umorul da posibilitatea ca adevarul sa fie perceput direct si mult mai corect, deoarece deschide ochii oamenilor. Uneori īi reconciliaza pe acestia cu aspecte care la prima vedere li se par cumplite, sau īi face sa se rusineze de unele fapte care īi umpleau mai īnainte de orgoliu, dar care īn fond, sunt ridicole si prostesti. Nu e deloc īntāmplator, de exemplu, ca oamenii suspusi si foarte atasati de planul social, se tem adesea de umor. Dimpotriva, īnteleptul - spre deosebire de fiintele complexate, egotice sau prea rigide - considera umorul drept un factor cāt se poate de stimulativ, chiar spiritualizant. Fara umor, oamenii adevarati nu pot trai, asa cum nu pot trai fara aspiratii sublime. Iar cine nu are nici una nici alta, nu poate fi numit un om īmplinit. Cel īnzestrat cu simtul umorului este capabil sa depaseasca obstacolele, pe cānd cel lipsit de acest har se īmpotmoleste cu usurinta īn drame imaginare sau reale. IN ULTIMA INSTANTA, COMICUL INSEAMNA TRANSCENDEREA TRAGICULUI. TRAGICUL INGENUNCHEAZA IN FATA DESTINULUI, COMICUL NU SE PLEACA IN FATA NICI UNEI DIFICULTATI. Adevaratul umor nu a suferit schimbari esentiale de-a lungul timpului; faptul ca el izvoraste din inima si din spirit, este si va fi etern valabil. Oamenii de azi rād la fel ca oamenii de ieri dar, din pacate, rād mai putin. De aceea, veselia exuberanta si umorul devin o functie sociala obligatorie īntr-o lume ca a noastra, īn care tristetea, dezolarea, abandonul sau pesimismul sunt atāt de raspāndite. Evident, o expresie ca: "veselie exuberanta" poate suna frivol unor fiinte rigide si conformiste, īnsa īntelesurile sale profunde sunt conexe cu buna dispozitie, cu optimismul, īncrederea, deschiderea fata de viata, precum si cu atitudinea stenica īn fata destinului. Voiosia permanenta nu reprezinta o stare de euforie prosteasca, necontrolata, ci suma tuturor bucuriilor particulare. Omul modern, omul societatii noastre, este obligat sa fie vesel si fericit, sub sanctiunea grava de a deveni altminteri o inima acra. Putem afirma deci, categoric, ca igiena corpului si a spiritului, precum si durata si calitatea vietii sunt conditionate de facultatea de a rāde. Daca originea rāsului a suscitat si suscita destule controverse, si mai numeroase sunt cele legate de esenta si manifestarile comicului. Un studiu relativ recent īnregistreaza peste 70 de teorii sub titlul semnificativ si categoric: "Teoriile sunt trecatoare, rāsul este vesnic!". O idee asemanatoare intentiona sa sugereze si BENEDETTO CROCE cānd spunea ca "toate definitiile comicului sunt ele īnsele comice si provoaca tocmai sentimentul pe care ar dori sa-l analizeze". Spre a evita o situatie similara, vom reaminti sintetic doar cāteva teze mai cunoscute. Dupa PLATON, izvorul ridicolului se afla īntr-un defect a carui natura specifica include necunoasterea de sine, iar aceasta auto-ignorare are trei fatete: sub aspectul averii, omul se poate socoti mai bogat decāt este īn realitate; sub aspectul calitatilor fizice, mai puternic si mai frumos; sub cel al īnsusirilor sufletesti - mai nobil. O asemenea structura psihica se poate asocia la unii oameni cu slabiciunea si incapacitatea de a reactiona atunci cānd sunt luati īn rās; la altii, dimpotriva, cu  forta vindicativa ce inspira teama. Primii sunt ridicoli, ceilalti odiosi. Prostia celor puternici este odioasa pentru ca dauneaza aproapelui. Prostia celor slabi este ridicola. O insolita distinctie īntre comic si rizibil īntālnim la HEGEL: "Rizibilul este confundat adesea cu veritabilul comic. Orice contrast īntre fond si forma, īntre scop si mijloace - poate fi rizibil. Dar comicului trebuie sa-i pretindem o conditie mai profunda... Rāsul nu este decāt o manifestare a īntelepciunii satisfacute, un semn care anunta ca suntem atāt de īntelepti īncāt pricepem contrastul, ne dam seama de el". "RIDENDO CASTIGAT MORES" Constiinta ca rāsul reprezinta o forta temerara ce trebuie folosita īn slujba perfectionarii individului si a societatii, s-a cristalizat īnca din Antichitate. Piesele lui ARISTOFAN, parintele comediei, si cele ale lui PLAUT, marcheaza doar momente de vārf ale unui proces ce s-a declansat cu mult īnainte si care strabate secolele cu aceeasi misiune, aceea de a īnnobila omul pentru ca, prin rās, sa se lepede de tot ceea ce este urāt si josnic, de tot ce-i īntuneca menirea si conditia sa de fiinta superioara. "Ridendo castigat mores" (rāsul īndreapta moravurile) - antica deviza pe care, cāndva, celebrul actor italian BIACOLELLI a īnscris-o pe cortina teatrului sau - a dobāndit valoarea unui CREDO pentru artistii ce mānuiesc arma comicului, CREDO ce-i are īn vedere, desigur, nu atāt pe povestitorii de anecdote amuzante, ci pe aceia care īsi comunica observatiile asupra vietii īn limbajul comunicativ al rāsului. Acesti protagonisti ai umorului ajung la vocatia lor datorita unei calitati optice speciale, care le permite sa vada reversul lucrurilor; de aceea ei trateaza jovial chestiunile serioase si serios pe cele joviale. Sau, altfel spus, dezvaluie latura profunda a lucrurilor caraghioase si latura nostima a lucrurilor aparent grave, ceea ce le permite sa priveasca lumea si oamenii din unghiuri originale, surprinzatoare. Astfel, umorul, īn cea mai desavārsita forma a sa, īnseamna explicarea vietii si sublinierea prin contrast a contradictiilor ei. In spatiul romānesc, rāsul a gasit dintotdeauna un teren roditor, asa cum demonstreaza bogatul filon umoristic al folclorului nostru. Firea deschisa a romānului, vivacitatea, agerimea, extraordinarul spirit de observatie si alte trasaturi deosebite - īntre care la loc de cinste se afla bunatatea si omenia - i-au harazit īn plus acestuia o puternica īnclinatie spre rās si veselie, poate si ca un antidot la tot ceea ce a avut de īndurat de a lungul istoriei, pe un pamānt asezat "īn calea rautatilor", dupa cum spun cronicarii. Este semnificativ faptul ca o asemenea predispozitie s-a rasfrānt si īn creatiile literaturii culte, īn paginile careia umorul a reprezentat dintotdeauna un element esential, nelipsit din opera nici unui mare scriitor romān. CA O CONCLUZIE A TENTATIVEI NOASTRE DE DEFINIRE, REAMINTIM CA PRIMA CONDITIE PENTRU UN VERITABIL SIMT AL UMORULUI ESTE CAPACITATEA DE A PERCEPE ELEMENTELE CONTRADICTORII ALE UNEI SITUATII, NU CA ENTITATI DISTINCTE SI ANTAGONICE, CI CA RAPORTURI SI LEGATURI POLARE, IAR ACEASTA OBSERVARE LUCIDA SI EXACTA A FORMELOR SI APARENTELOR TREBUIE SA FIE LIBERA DE ORICE PATIMA, DETASATA SI JUCAUSA. va urma...